Jeg vil have, at du læser den her først.
Min mormor var en "udfrier". Da hun døde, udfriede jeg hende.
Jeg siger op. Alle har brug for spyt.
- Hvorfor sover du ikke hjemme? - Der er for mange minder.
- Kan du se mig? - Er alt i orden?
"Hvad er jeg for dem? En underlig, ensom kvinde."
- Hvad betyder "henført"? - Du ville ikke tro mig.
- Det virker ikke. - Hvad er der sket med mig?
Golden Calibre, Lady Liberty, Storm Brewing, Promised Land.
Boks tre, 250. I femte løb, 200.
Feel Like Dancing, Puppy at Five...
Jeg lærte hende kortspil. Vi talte dagen lang. Det var vidunderligt.
- Hvordan var hun? - Hun var en opvakt pige.
Med appetit på verden og med en knivskarp hjerne.
Er det ikke lidt underligt? Du har kendt hende hele livet.
Jeg så et barn vokse op. Hun tog af sted og kom tilbage som kvinde.
Det lyder ret underligt.
Du kan ikke gå gennem det, Suzy.
- Hvad laver du på gulvet? - Jeg så ikke sofabordet i mørket.
Strømmen kommer snart tilbage.
- Er Robbie her? - Ja.
- Jeg står lige her ved dig. - Hvor?
Der.
Jeg er glad for, at du kom hjem.
Han er glad for, at du er hjemme igen.
Tak, skat.
Min pige...
Hvad har vi gjort?
Hvis jeg bare kunne kysse dig én gang til.
Verity Darling nærmer sig målet og går efter rekorden!
- Har han set andre genfærd? - Det tror jeg ikke.
Holdt der en taxi og ventede på ham?
- Jeg er ikke sikker. - Hvorfor kan Helen ikke se ham?
Jeg forsker i et følsomt emne. Hold da helt op. 42!
Nogen ide må de da have? Skete det gradvist -
- eller opdagede hun pludselig, at hun ikke kunne se ham mere?
Du kan sikkert slå 42. På pladserne, færdige... start!
Kom så!
Du skulle have set dem danse. Det var, som om hun kunne se ham.
Men det kan hun ikke. Desuden ignorerer du pointen.
Hvad hvis du ikke kan se mig? Det er sket én gang.
- Jeg vil ikke prøve det igen. - Robbie sagde noget.
Han sagde, at han ville kysse mor én gang til.
- De mødtes måske i en drøm. - Måske...
Jeg er hurtigere end det.
- 41. - Godt gået.
Jeg har tænkt på noget...
- Er du her? - Jeg er her altid.
Det her er så underligt.
Jeg skal nok vænne mig til det.
Robbie...
- Blev du her hele tiden? - Selvfølgelig gjorde jeg det.
Det gjorde du selvfølgelig.
Jeg er ked af, at du så mig i den tilstand.
Jeg er ked af, hvis det virkede, som om jeg havde opgivet håbet.
Godnat.
Zac?
Kan du høre mig?
Jeg er færdig med invitationerne til udgivelsen.
Jeg kommer.
Det var ikke nødvendigt.
- Det er din bog. - Det første eksemplar.
Kig i den.
- Kors. Den er tyk. - Tilegnelsen, dit fjog.
Til Jonquil
Zac, hvor er det fint.
Det bedste ved bogen er... at den førte mig til dig.
Kom her...
Undskyld, jeg har slikket kuverter.
Melinda hjælper dig. Melinda.
Hej, doktor.
Linda? Kors.
Sikke en frisure.
- Vældig... moderne. - Jeg blev buddhist i Kina.
- Jeg var tre måneder i kloster. - Ikke dårligt.
Og... nu er du tilbage?
- Men du arbejder ikke mere? - Jo da.
Arbejde er god træning. Det befrier selvet.
- Går du med paryk på jobbet? - Nej.
Har Penelope fri? Jeg kan se, at du har en vikar.
- Det gik ikke med Penelope. - Nå, på den måde...
Selv en overvåget gryde koger til sidst, som man siger.
Det gør man vist ikke.
Linda... vil du komme tilbage?
- Gerne! - Herligt! Du får lønforhøjelse.
Jeg kan først starte om to uger på grund af opsigelsesvarslet.
Fornemt.
- Tager du en... - Nej.
Det er i orden.
Vi er herinde.
- Der lugter godt. - Hej, børn.
Skat... Elvis...
- Er det frokosten? - Vil I have?
- Nej tak. - Han er vegetar.
Det er, som vi altid har drømt om. Huset fuldt af familie.
Gider du fortælle hende noget?
Se jer om i huset, mens jeg snakker med jeres mor.
Jeg foretrækker den blå. Manden, hun talte om, hedder Sam.
Og sig bare "vanter".
Han foretrækker den blå, og manden, du talte om, hedder Sam.
Og "vanter".
Robbie.
Går det godt? Det hele virker vidunderligt.
Vi er ved at vænne os til det.
Må jeg spørge? Henry og jeg spekulerer på noget.
Hvorfor kan du ikke se Robbie længere?
- Vi ved det ikke. - Jeg ved det ikke.
- Hvad skete der? - En dag var han bare væk.
Jeg troede, at han var rejst.
Blev du hentet af en taxi? Fra den anden side.
Nej? Har I set andre genfærd?
Jo, men ikke i dette hus. Og ikke siden Robbie... forsvandt.
Robbie, gider du ikke se til børnene?
Jo.
Nå... Fortæl om Henry.
Et lille skridt og et stort. Sådan, ja.
- Steve, hvad har du lavet? - Der.
- Bliv der. - Hvad er det, der lugter?
Er du klar? Tag bindet af...
Nu!
- Sådan. - Det skulle du ikke have gjort.
- Selvfølgelig skulle jeg det. - Jeg drikker ikke om dagen.
- Denne champagne er speciel. - Nej tak.
Jennifer? Glasset.
- Jeg fik øreringe i champagne? - Nemlig. Velbekomme.
- Virker det for dig? - Altid.
- Smykker i mad er ikke godt. - Du har ret.
Vi kan vel... tage en dukkert, før vi spiser.
- Jeg tog ikke med badedragt med. - Poolen er diskret.
Jeg pjattede bare. Kom nu...
Sæt dig, så spiser vi.
Sådan.
Farvel, Steve. Det har været interessant.
Hvad er det?
Det er helt...
Utroligt. Det er bare...
- Det smelter. - Det har simret i syv timer.
Er det mon... muskat?
- Ja. - Med et snert af... trøffel.
Sort perigordtrøffel. Ikke italiensk.
Nej, det er olien. Trøflerne er franske.
Sejt.
- Hvad er det? - Et ur.
Hvad er det?
De er til at spille på. Her står alle dagens løb.
Er det ikke morfar?
Nej. Det er dateret 1905, så fyren ville være... 150 år gammel.
153 faktisk.
- Kom. Rummet er uhyggeligt. - Jeg kan lide det.
- Vi mødtes, mens han levede. - Virkelig?
Jeg fik den her af en mand på færgen, da jeg var lille.
Det var Henry. Vi mødtes, mens han levede.
Hvor er den flot.
Det er skummelt. Når vi rører den, så ender vi et mørkt sted -
- hvor vi må holde fast, ellers suges vi... jeg ved ikke hvorhen.
Det lyder grimt.
- Den slags bør du ikke lege med. - Naturligvis ikke.
Jeg ville spørge...
Hvordan... klarede du selve... kærlighedsdelen?
Du håndterer det meget bedre, end jeg nogensinde gjorde.
- Ville du aldrig kramme? - Al kærlighed har grænser.
Accepter det, så slipper du for megen smerte.
- Jeg tænkte bare... - Det er kærligheden, du har valgt.
Det er sådan, det er.
Ingen, og jeg mener virkelig ingen...
...har forstået min madlavning som dig.
Det er, som om du er inde i mit hoved.
Jeg ved præcis, hvad du mener.
Steve... Jeg er nødt til at fortælle noget om mig selv.
Fortæl... Hvad som helst.
- Jeg er lidt gammeldags. - Det ved jeg.
Og jeg kan lide det. Jeg elsker det.
Jeg vil vente, til jeg er blevet gift.
- Du vil vente? - Ja.
- Det er godt. - Ja.
- Passer det virkelig? - Ja.
- Aldrig? - Nej. Aldrig nogensinde.
Vil du have dessert?
Ja.
Hvor er du dygtig.
Nu presser vi det lidt ned.
- Jeg vil filme jorden. - Hvad hedder de?
Cherrytomater. Jonquil kaldte dem kirsebærbomber...
- For de eksploderer i munden. - Vi har dem derhjemme.
- Hvornår modner de? - Hvad står der på sedlen?
"Lad cherrytomaterne modne i to uger."
Så vander vi.
Kom så. Ja!
Din skønhed.
Jeg har ikke mistet taget. Det er 500 dollar indtil nu.
Heste er min specialitet. Jeg har altid kunnet vælge en vinder.
I dette liv har det betydet, at jeg kan forsørge din mor.
- Det er praktisk. - Javist.
Jeg har et par spil til, som Helen skal ringe ind.
Robbie...
Forleden fortalte du mor, at du ville kysse hende igen.
Jeg er lidt nysgerrig...
- Har I kysset hinanden? - Hvad?
- Har I henført jer selv? - Hvad indebærer det?
Det er skønt.
- Det gjorde mig næsten levende. - Hvordan? Robbie?
Det er da løgn? Hvor var I?
- Hej, mor. - Hvad snakker I om?
- De gode, gamle dage. - Vi sludrede bare.
- Spørg hende, Suzy. - Næste gang. Vi skal af sted.
- Unger. - Hvad sagde han?
Robbie vil spille lidt mere.
Jeg henter en pen.
Hvor er fjernkontrollen?
- Find den. - Har du ikke lektier?
Maden er klar om en time. Ingen hyggespisen imens.
Jeg har en fantastisk overraskelse.
- Nej... - Kom nu.
Stol på mig.
- Henry... - Bare du ved, hvad du laver.
Henry?
- Hvad har vi gang i? - Kom, vi skal skynde os.
Pokkers. Jeg kom op for at...
Jeg troede, at du var på arbejde.
Det er uhøfligt at ignorere mig. Suzy...
Du er god...
Suzy!
Ingen hyggespisen, sagde du.
Okay.
Du skal ikke ignorere mig!
Se mig!
Det var ligegodt pokkers.
Gudskelov.
Henry, lad være! Du må ikke tænde den!
- Hvad mener du? - Vi dør. Det er ægte benzin.
- Jeg troede, at det var en drøm. - Nej, det er virkeligt.
Virkeligt?
Kom her.
- Gå du først. - Jo, mor.
Robbie?
- Hej, Suzy. - Hvem skal vi møde?
Robbie, hvis du er her, så prøv at få hende til at reagere.
Hallo.
Mor... Du sagde, at Robbie er død.
Det hjælper måske, hvis du taler med ham, men jeg kan ikke deltage.
Du kan intet huske. Robbie? Genfærd?
Henry?
Okay, mor. Hvis vi ikke går nu, så kommer vi for sent til børnene.
Jeg venter i bilen.
Du fortalte hende det. Og se, hvad der skete.
Af alle idiotiske ting... Hvorfor gjorde du det?
Hvem ved, hvor længe hun vil være sådan?
Kors i røven...
Som du plejer at sige.
Ja.
Hold om mig, Henry.
- Hvad sker der nu? - Det ved jeg ikke.
Ved du det ikke?
Skete der noget?
- Linda. Hvad laver du her? - Slog du hovedet?
Nej.
Nej, jeg har det fint.
Jeg har bare...
Det er...
Det er dejligt at se dig igen.
Annie...
Nu tager vi et kig på... visdomstænderne.
- Er vi nødt til det? - Desværre.
Vi starter med venstre side.
Vi trak visdomstænderne i venstre side ud sidste uge.
I dag tager vi den højre.
Lad os tage et kig.
Du bliver ophidset uden grund.
Du har været død så længe, at selv dit hjerte er dødt.
Ikke ringe. Etter på hitlisten i 17 uger.
- Når man taler om fanden... - Henry.
Du ser ud, som om du har set et spøgelse.
Hvor har du været? Vi troede, at Jennifer tog livet af dig.
- Nul. - Jeg vidste, at du kom tilbage.
- Suzy kan ikke se os. - Hvad?
Suzy kan ikke se os mere.
Suze! Suzy!
Suze!
Vi behøver nok ikke at sy, men vi venter lidt for en sikkerheds skyld.
- Gider du holde øje med hende? - Jo.
- Det er da løgn. To uger? - Det var, hvad hun sagde.
Jeg har en patient her. Jeg trak to visdomstænder ud sidste uge.
Hvordan kunne jeg gøre det, hvis jeg ikke var her?
Henry... Tandlægebladet. Oktoberudgaven.
Det bør være september, ikke oktober.
Hvor er børnene?
- Hallo? - Hvem er det?
- Hej, Suzy. - Undskyld?
Godt spillet. Det er Jennifer, og jeg er her.
Jennifer er hjemme hos Steve.
- Er børnene hos jer? - Ja.
Nye planer? Skal Steve ikke køre dem til udgivelsen som aftalt?
Som aftalt. Ja, det husker jeg.
Farvel. Jeg fatter intet.
Helen og Robbie fortalte om... Hvad det nu end var.
På en måde.
- Okay. - Suze. Din patient.
Stop. Tag det roligt. Der er ingen fare.
- Intet er brækket. - Nej, alt er intakt.
Ingen åbenlyse skader.
- Hvordan har du det? - Godt.
Virkelig godt.
Hallo?
- Hej, Suzy. - Robbie. Hvor er mor?
Du er tilbage. Vi er nødt til at tale sammen.
Kan I se?
- Du forlod bygningen. - Skal jeg bede komiteen om lov?
- Han har gjort det. Det mærkes. - Gjort hvad?
Det er bare en spøgelseshistorie. Betty forbinder den med dig.
- En af Dazzas røverhistorier? - Den er ikke min.
Genfærd er fulde af fis.
De prøver at tro, at deres kroppe ikke er tabt for evigt.
- Lad mig høre. - Fortæl, Konge.
Nuvel... Sådan lyder historien:
Forelsker en ånd og en dødelig sig, så kan ånden få kroppen tilbage -
- på et mytisk sted.
- Siger man det? - Hvad var det, jeg sagde?
Du spøger. Det er umuligt.
Det gør jeg faktisk ikke. Og stedet eksisterer.
Det er bare en skam, at prisen er så høj.
Men ikke for dig.
Hurra for Henry.
Stakkels Suzy.
Skat...
Du og Henry henførte jer. Det kalder Robbie og jeg det.
Tiden ændres. Et øjeblik der kan vare meget længere her.
Ingen bemærkede, at jeg var væk.
En anden version af dig tog din plads.
Du var næsten som dig selv, bare lidt... kedeligere.
Skidt med det. Fortæl, hvordan det var.
Forklar, mor. Hvor mange gange har I gjort det?
- Jeg har ikke tal på det. - 16 gange.
Han husker alt.
Hvor længe har I gjort det?
Cirka en time. Man kan aldrig være der længere end en time.
Gik der to uger, mens vi var væk, så vil en time svare til...
- Cirka et år. - Et år?
Hvad sker der med ens krop og med ens liv?
Jeg løste det sådan her.
Javel. Du prøvede at se, hvad der var sket, mens du var væk.
Det var derfor du sagde, at jeg var gammel, da du så mig på kasinoet.
Du er gået glip af år af dit liv.
År af dit rigtige liv.
At være hos Robbie var mit rigtige liv.
Hvornår gjorde I det sidst?
For over et år siden. Da vi kom hjem, kunne jeg ikke se Robbie.
Vi havde vist opbrugt kraften.
Hvorfor advarede du mig ikke? Du lod mig forsvinde ind i...
Hvad som helst kunne være sket! Mine børn...
- Det er en gave. - Jeg burde have fortalt dig det.
Jeg ville ikke have, at du skulle vælge.
Du valgte. Det var derfor, at du forsvandt.
Du fravalgte dit liv -
- for at leve et fantasiliv med en død mand.
Du forstår det ikke. Det er så svært at stoppe.
Man er hos manden, man elsker. Og det er umuligt at kæmpe imod.
Du vil længes mere og mere efter det, præcis som Henry.
Der er ingen vej tilbage.
Jeg tager hjem. Til min familie og mine børn -
- som jeg aldrig ville forlade.
- Jeg forstår. - Nej, det tror jeg ikke, at du gør.
- Fortæl Helen, at jeg elsker hende. - Tal ikke til mig.
Jeg ved, at du elsker mig, Robbie. Og jeg elsker dig.
Jeg fortryder intet.
Efter ti år fulde af drømme, håb og modgang -
- er det fantastisk endelig at kunne udgive bogen.
Jeg troede aldrig, at jeg ville opleve denne dag...
- Verity. - Mor. Jeg har savnet dig.
Jennifer.
Det her er fyren, jeg så, da jeg døde den første gang.
Jeg skulle skifte pære hos Suzie, men det er ham.
Det er fyren, jeg så.
Steve, jeg tror, at jeg forstår, hvorfor vi mødtes.
Vi ved hvorfor. Vi er det perfekte par.
Ja, men Steve... Der er en højere mening.
Vi har både en forbindelse til det ukendte.
Boller Steve makeuptøsen? Hvornår skete det?
På et tidspunkt i de sidste to uger. Åbenbart.
I aften fejrer vi vores broder Henry -
- ånden, der viser os, hvordan livet efter dette kan være.
Søde væsen... Farlig.
Din fyr er her. Jeg kan lugte ham. Meget stærkt.
Jeg vidste det.
Tak, alle sammen, fordi I kom.
- Sikke et fremmøde. - Ikke just, men tak alligevel.
Min bog... beviser én gang for alle -
- det, som man længe har ment.
- At Henry Mallet er død. - Det er han helt sikkert.
Henry...
Henry vil aldrig skrive en sang igen.
Han vil aldrig spankulere rundt på en scene igen.
Vi vil aldrig se, hvordan alderen ville have påvirket ham -
- eller hvad han ville have sagt til det her.
Jeg kan aldrig drikke en whisky med ham eller sludre med ham.
- Hvis du bare vidste. - Henry har været min vejleder...
Og han har været min ven.
At skrive bogen var mit livs største eventyr.
Så farvel, Henry Mallet.
- Hvil i fred. - Næppe.
Tak, Zac. Det var sejt. Tak.
I aften vil spøgelserne feste, så vi vækker de døde.
- Du er æresgæst. - Tak, Daz. Jeg kommer senere.
Her står vi. Jeg er bog-enke, og du fandt ikke en date.
Du ender som mor.
Er alt i orden? Morede du dig i aften?
- Du fejrede din egen... - Død?
Jeg begynder at vænne mig til det.
Hver gang det er, som om jeg når nogen vegne i tilværelsen -
- så er universet hurtigt til at påpege -
- at jeg vil være død for evigt.
Vi kunne gøre det igen.
- Suze... - Jeg vil gerne.
Ikke kun for din skyld, men for min skyld. For vores skyld.
Jo, men hvad sker der så?
Jeg vil også gerne gentage det.
Mere end du kan forestille dig. Men sådan bliver det ikke.
Det er mig, der taber på det, så jeg burde bestemme.
Jeg kommer måske aldrig til at kunne kysse dig igen.
Men jeg kan elske dig -
- uden at ødelægge dit liv.
Ved du det... Det kan jeg.
- Okay? - Okay...
Lige frem og til højre.
Zac Hannigan?
Mit navn er Henry Mallet. Du tror vist, at jeg er død?
Oversættelse: Mikael Seierup www.primetext.tv